20/07/2021
Српски народни јунак Петар Поповић
У јесен 1858. заједно са хајдучким харамбашом Петром Гарачом из Стригове код Козарске Дубице, подиже значајну буну у Кнешпољу и ширем рејону Поткозарја. Тада гради и велики шанац код Костајнице познат као ”Пецијин шанац“ гдје се одиграла жестока битка између Турака и српских устаника који су се убрзо придружили хајдуцима. Слабо наоружаним устаницима нико није притекао у помоћ па су након дуге и тешке борбе били принуђени да пређу ријеку Уну и предају се аустријским стражама. Ова буна је у народу остала позната као Костајничка или Пецијина буна.
Турци су недуго затим успјели да ухвате Пецију и одведу у Цариград, гдје је био осуђен на смрт. По пресуди, требало је да буде јавно погубљен у свом родном крају, како би немирним Србима то била јасна опомена за оно шта их чека уколико се опет дигну на устанак. Међутим, на путу из Цариграда у родни крај, Пеција уз помоћ неких Шумадинаца успјева да побјегне и одлази у Крагујевац гдје добија посао у српској државној тополивници.
Све до 1875. године и новог устанка у Босанској Крајини који је познатији под именом “Невесињска пушка”, Пеција остаје у Крагујевцу. Чим је чуо за устанак 1875. одлази у родни крај гдје се придружује устаницима и већ 28. августа води устанике у бици код села Гашнице код Градишке гдје разбија Турке. Међутим, недуго за тим, због издаје извесног Илије Чолановића, Турци узвраћају изненадним нападом и након дугог и жестоког боја тјерају већину устаника преко ријеке Саве док Пеција са око педесетак најтврдокорнијих устаника остаје да се бори на самој обали Саве.
Чим је ово изговорио на њега је налетјело турско тане и на мјесту га убило. Било је то 29. августа 1875. године недалеко од насеља Гређани код Старе Градишке.
Мртвог Пецију са осталим јунацима, локални Срби тајно сахранише у близини (касније озлоглашеног) села Јасеновца. Деценију након Пецијине погибије, његове кости су пренешене и похрањене код манастира Моштаница подно Козаре у близини Козарске Дубице.
07/09/2024