24/08/2021
Мушко лично име Србин
У бројним селима наведених крајева, по житељима са личним именом Србин, данас потичу: 1) родови звани Србиновци, 2) дијелови села званих Србиновска махала; 3) и бројна топографска имена, на пример: Србинова њива, Србинов камен, Српска ријека (код Струмице), Србинце и други.
Ја сам у родном селу Врутоку на извору Вардара код Гостивара дјечаштво (1914-1925. г.) провео у кућној задрузи са око 20 чланова. Старији брат мога оца Филип имао је крштено име Србин и умро је око 1940. године. А његову жену, са дјевојачким именом Израелка (скраћено: Иза) ја са својом браћом и сестрама називао сам стрином Србиницом. Примјера таквих имена мушкараца и жена било је много.
Само у ближој околини Гостивара мушкараца са именом Србин, и њихових жена у народу званим Србиница, у међуратном периоду (1918-1941. г.) познавао сам у овим селима: Печкову, Здуњу, Горњој Ђоновици, Сушици, Врутоку, Среткову, Церову, Тајмишту итд.
Уопште — био је добро раширен народни обичај да се мушкој дјеци, поред других имена, на крштењу по слободном избору давало и поменуто име Србин. Свијет је био веома навикнут на то карактеристично име.
Међутим, ову интересантну појаву из народног живота на Југу земље, још нико од етнографа није запазио и посебно проучавао.
Моја вишегодишња етнографска и антропогеографска проучавања иза Другог свјетског рата по западном Повардарју и Подримљу доводе ме до закључка: да лично име Србин потиче из давне прошлости. А парочито од времена када је започело опадање Турског царства са тла данашње Југославије. То је почело у познатим ратовима од краја XVII и почетком XVIII вијека, и трајало је до Балканског рата 1912. године. Како је познато, посљедњим ратом окончано је османлијско присуство скоро на читавом Балкану.
Намеће се нужно питање: Може ли онај ко носи лично име Србин и остали словенско-православни становници тих крајева да немају и српску националну свијест? Историја се не да брисати.
Наш свијет у турским границама није био изложен само насиљу турских органа власти и албанских зулумћара, него је од друге половине XIX вијека био изложен још нападима бугарских комита, њихових попова и учитеља. Они су под Егзархијом вршили бугаризирање српског живља у нашим јужним областима. Притисцима су посебно били изложени становници западно од Вардара и становници чије је лично име било Србин.
Затим је сљедовао краћи, али стабилан међуратни период, па иза њега наишао је Други свјетски рат са бугарском окупацијом. Тада су и становници из западног дијела Повардарја устали да се ослободе бугарске окупације и да се обнови Југославија. Да поменемо историјска мјеста из тог ратовања: планине Славеј и Караорман, ослобођење брсјачког краја званог Дебарца код Охрида, ослобођење градова Кичева, Дебра и других. Све је то у западном дијелу Повардарја и у Подримљу.
У западном Повардарју су и значајна мјеста рођења познатих учесника у Првом српском устанку (Чардаклија, Конда Војвода итд.), као и оних учесника из каснијих догађаја — војводе Мицка Крстића, Јована Бабунског, Глигора Соколовића. И мјеста код Тетова су поријекло Николе Пашића, генерала Петра Живковића и других. Да подсјетимо и ово из околине Струге (из села Лабуништа) потиче сада заборављени српски књижевник Анђелко Крстић, из Лазаропоља књижевник и научни радник Т. Смиљанић итд, итд.
И слиједећа занимљивост. Једна посмртна листа на улицама Скопља из 1980. године имала је напис Србин Србиноски. Радило се о умрлом досељенику из западног дијела Повардарја (околина Кичева).
Међутим, у времену након Другог свјетског рата крајеви западног дијела БЈРМ препуштени су ширењу екепанзивних муслиманских Албанаца. На разне начине и пред очима скопске републичке власти они су присвајали словенско-хришћанска насеља — сеоска и градска. Република никада није дигла глас да то спријечи. А зашто?
Наводимо и то да су људи од струке и науке, чак и они из Београда, престали да се интересују не само за историју, већ и за етничке одлике становништва на територији данашње БЈР Македоније. Знало се шта их чека ако би показали да ти крајеви имају етнографске сличности са становницима у другим југословенским подручјима. И друго, наводи портал „расен“, дијелове из књиге: Др Јован Ф. Трифуноски, Македонизирање Јужне Србије.
07/09/2024