04/06/2021
Петар Кочић
У турско вријеме, шума се сјекла неплански па су велика шумска пространства била потпуно уништена. Доласком Аустроугарске, почела је заштита шуме, а то је примјетио и Хеинрицх Реннер који је пред крај 19. вијека путујући од Сарајева према Палама написао да су: „Падине, којима пролази пут, обрасле шумом, и већ се види корист од заштите шуме, што је уведена. На мјестима гдје се некада шума сјекла нелегално, до миле воље, данас је све санирано…“
Доласком Аустроугара почиње озбиљније коришћење шумских ресурса, па је и скупоцјена пруга од Сарајева према Вишеграду била исплатива. Аустроугарска власт је одмах уступила својим фирмама више од 300.000 хектара најбољих шумских површина и започела изградњу пилана и других предузећа за индустријску прераду дрвета. У то вријеме и подручје Пала почело се претварати у важан центар дрвне индустрије. Тада је започело интензивије насељавање паљанског поља.
Према службеним подацима аустроугарске управе за Босну и Херцеговину, на Палама су већ 1879. године постојале двије европски уређене пилане, а њихови производи су чекали да буду транспортовани за Сарајево цестом чија је изградња тада била у току. Када је изградила стратешки важну жељезничку пругу Сарајево – Вишеград (1905. године), Аустроугарска је имала у виду и њен велики привредни значај.
Кочић је био веома омиљен у народним масама и код напредне омладине па је изабран и за посланика аустроугарског провинцијског Босанског сабора у Сарајеву.
Приликом расправе о буџету за 1910. годину у Сабору БиХ у Аустроугарском царству критиковао је окупаторску управу у Босни.
Петар Кочић је критиковао нацрт буџета јер су средства била распоређена за „врховну управу“, за коју је он мислио да је БиХ непотребна, јер постоји централна управа. Кочић је критиковао и рад чиновника, јер су „добро плаћени, а никада их нема у уреду“.
„Овај исти господин (Петрашек) увјек је учествовао при продаји наших шума, и продао је све што је најбоље од наших шума и што је најближе извозу, тако да за 50 година, када се још много прода – што ћу касније казати, – ми нећемо имати на продају ни клипа. Могу рећи и то, да је он био главни референт при продаји шума, и министар је морао његов реферат потписати. Ја дозвољавам да је могло бити све исправно, али није право да и даље остане конзулент за босанске шуме; зато молим високи Сабор, ако га не можемо уклонити, барем да се закључи да се не смије ниједна наша шума продати док је Петрашек конзулент босанских шума.
Ја сам дознао од једног пријатеља да ће се посљедњи велики комплекс босанских шума продавати и офертима, јер је рок до 1. септембра 1910. године, и то су шуме Равна Планина, Врхпрача и Јаворина, које се имају путем лицитације продати.
Мени се чини да треба овдје Сабор да обрати велику пажњу, и моја је дужност да на то упозорим, дужност је то моја према земљи, према народу, самом себи и потомству.“ (Пљесак).
Због оваквих наступа у сабору државни органи су га често хапсили и кривично гонили. На Кочића се гледало као на једног од најсмјелијих подстрекача српског народног поноса.
Он је један у низу српских писаца и интелектуалаца, којима је ропство и правдање правде на слободу односило главнину снага. Уочи Првог свјетског рата на њему су примјећени знаци душевног растројства. Обољели Кочић умро је у београдској душевној болници за вријеме окупације 27. августа 1916. године.
Извор: СРБИУБИХ
07/09/2024