02/04/2023
Нажалост, не постоји документ који може са сигурношћу да нам дочара како је заиста могао да изгледа. Забиљежено је да се развијао и мењао како је град падао од различите власти, све до времена Турака чији систем и култура нису познавали овакве симболе и обележја. Тако слједује пет вијекова без помена ичега сличног све до 18.вијека када ту улогу преузима Аустрија. Утиснут је на печат који ће се користити у званичне сврхе, а овај грб остати непромијењен (и ријетко употребљаван) све до почетка XX вијека када се јавља прва иницијатива за грбом који ће вјерно представљати свој град, и први пут икада – домаћу, српску власт.
Одбор умјетника, хералдичара (хералдика – наука о грбовима) и државних савјетика окупио се 1931. и формирао прави одбор који се састајао у циљу озбиљног браинсторминга, размене идеја и елемената који ће чинити грб престонице. Постављени су „каменови темељци“ на којима ће се градити слика:
грб мора имати облик штита
биће осликан националним бојама – црвеном, плавом и бијелом
главни елементи на грбу биће ријека, лађа, бијеле зидине са кулом и капијом.
Расписан је конкурс на коме је побједу однио млади сликар из Београда, Ђорђе Андрејевић Кун (1904-1964). То је исти грб који познајемо и данас.
Ђорђево визуелно рјешење одабрало је плаву за боју штита, који истовремено симболише и ведро небо и бољу будућност, а бијелу за зидине Калемегдана које лако препознајемо. Његова широм отворена капија симболише слободу града.
Ријека у дну представља исконску снагу Београда, а обојена је црвеном да ода пошту вечитом страдању и бурној историји сто пута рушеног града. Тако долазимо до једине мистерије на овом грбу – брода са пуним једрима. Његова симболика нас враћа у прве вијекове нове ере и жели да представи старину града и мноштво култура које су на њему оставиле траг – у питању је римска лађа и давни настанак Сингидунума.
Прије коначног рјешења, коју деценију раније, било је и других приједлога којима није успјело да постану симбол престонице. Стварање Краљевине Срба, Хрвата и Словенаца родило је нову потребу за стварањем националних симбола. Један од њих је предложен 1914. године и представљао је лик Светог Саве на плавом пољу. Како се градски оци нису могли сложити да је Сава заштитник града, већ његових просветитеља, предлог је одбијен. Срећом, јер је у овом тренутку држава бројала бар трећину грађана који нису били православне вјероисповести. Слиједи серија ратова која зауставља ову расправу и ставља је, у најмању руку, у трећи план, наводи портал 011инфо.цом.
Тек 2003. се поново окупља група стручњака са мисијом да осавремени градске симболе. Грб је дотјеран са неколико мањих поправки, а затим потпуно формиран велики грб – двоглави сребрни орао који у канџама држи мач и грану ловора, симбол вјечности и бесмртности.
Двоглави орао, један од свјетски најраспрострањенијих националних симбола, рађа се још у антици Блиског истока, као симбол достојанства. Под београдским сребрним орлом су двије храстове гране, украшене одличјима и града – Орден Крста витеза Легије части, Орден Карађорђеве звијезде са мачевима, Орден народног хероја и Чехословачки ратни крст, док му на грудима почива основни грб Београда.
07/09/2024