17/10/2021
Логор Силос
Отворен је 11. маја 1992., а затворен 27. јануара 1996. године, истог датума када и Аушвиц односно два мјесеца након парафирања Дејтонског мировног споразума. У логору Силос је било затворено најмање 600 србских цивила, од чега су 24 умрла као посљедица физичког злостављања, пребијања, тортура и мучења глађу.
Ово је био један од 126 укупно муслиманских логора за Србе, на подручју града Сарајева током рата 1992.-1996. Најмлађа жртва овог логора био је Лео Капетановић (14), а најстарија Васо Шаренац (85). Поуздано се зна да је најмање 20 Срба овдје изгубило живот.
Тужилаштво Хашког трибунала је одбило да се бави овим случајевима, и пребацило све предмете Тужилаштву Босне и Херцеговине, па је све завршило без иједне пресуде, наводи портал Злочини над Србима.
Још 1991. године, августа мјесеца, у Тарчину је основана станица резервне милиције у чијем саставу је било око 200 муслимана и свега 1 или 2 Србина. Командир ове полицијске станице Туфо Рефо, прије рата био је милиционер у Сарајеву. Резервни састав милиције у Тарчину је крајем 1991. и почетком 1992. године дјелио оружје муслиманском становништву. И у току предизборне политичке активности у Тарчину се појавио већи број муслиманских шовинистичких парола, а на зидовима српских кућа били су исписани графити увредљиве и пријетеће садржине.
Априла 1992. године су почели сукоби у Сарајеву, а муслимани су преко резервног састава милиције у Тарчину су контролисали и пратили Србе са подручја Тарчина. Почетком маја 1992. године муслимани су почели да празне пољопривредни силос који се налазио у центру Тарчина, а пшеницу су подјелили искључиво муслиманском становништву. Испражњено је 10 комора у којима се налазила пшеница.
Тог 11. маја 1992. године муслиманске јединице Армије БиХ су напале и заузеле касарну ЈНА у Крупи, удаљену од Тарчина око 8 км. Заробљени војници ЈНА, њих осморица постали су и први затвореници овог логора Силос. То су били резервисти ЈНА. Од 20. маја 1992. године
Први затвореници у овом логору су били 11 заробљених војника – резервиста из касарне бивше ЈНА у Зовику и касарне „Жуновица“ из сарајевске општине Хаџићи. Почев од 20. маја 1992. муслимански војници Армије БиХ су почели са привођењем Срба на такозвани „информативни разговор“, а послије су их одводили у Силос и више их нису пуштали. Почетком јуна 1992. године почело је масовно привођење Срба са подручја мјесних заједница Тарчин и Пазарићи у логор у Силосу.
Овај логор је непрекидно функционисао за све вријеме босанско-херцеговачког рата 1990-их и посљедњи затвореници су га напустили крајем јануара 1996. године, када су логораши ослобођени по Дејтонском споразуму. Кроз овај логор се процјењује да је прошло око 550 Срба, међу којима и 11 жена, од којих су две остале у логору до његовог затварања.
Први управник логора у силосу био је Бећир Хујић, а његов замјеник Халил Човић. Средином 1994. године Хујић је смјењен, а на његово мјесто је дошао Човић, изразити шовиниста, који је имао обичај да пред затвореницима иронично каже: „Само силос Србина спашава“. Остао је управник логора до затварања крајем јануара 1996. године.
Логор је био под непосредном командом 109. Брдске бригаде муслиманске Армије БиХ чији је командант био Незир Казић. Од 1995. године логор је био под командом 14. дивизије муслиманске Армије БиХ, на чијем челу се налазио Заим Имамовић, који је касније погинуо. Штабови ових муслиманских ратних јединица налазили су се у непосредној близини логора. Њихови команданти су често и лично долазили у логор и знали су шта се у њему догађа. Исто тако и сви високи муслимански функционери БиХ су знали шта се у логору Силос догађа, међу њима Алија Изетбеговић, Ејуп Ганић и др. Представници Међународног Црвеног Крста су такође у овај логор долазили.
Овај логор у Тарчину је имао неколико ћелија које су имале површине око 50 м2, високе око 5 м. Зидови су били 50 цм ширине. Изнад тих ћелија стражари су шетали и контролисали у свакој ћелији шта се дешава.
У овим ћелијама скоро да није било освјетљења. Допирала је са једног малог прозора дневна свјетлост, који је био на висини 10 м. Затвореници су непрекидно били у ћелијама тј. нису извођени напоље. Тек новембра 1993. године је у присуству стражара неколицини завтореника дозвољена је шетња.
Од формирања овог логора, затвореници су добијали један оброк дневно. Тај оброк је био нека непозната течност без укуса. Прибор за јело затвореницима није пролазио прање. Хљеб који су добијали био је лошег квалитета, а око 500 гр хлеба је ишло на све затворенике у ћелији, њих десетак. Од 12. јула 1992. затвореници су добијали и други оброк, односно то је било једна чинија млијека (лоше растворено млијеко у праху) на 5 затвореника. Средином октобра 1992. уведен је и трећи оброк, односно затвореници су добијали неку разријеђену храну. Мада се често дешавало да затвореници по 2-3 дана не добију уопште храну. Повеће оброке су затвореници добијали када су долазиле стране ТВ екипе.
Касније, према свједочењима преживјелих логораша, овдје је забиљежено 167 начина мучења Срба, што логор Силос сврстава у један од најужаснијих логора на подручију бивше Југославије током њеног распада 1990-их.
СТРУКТУРА ЗАТВОРЕНИКА
Првобитни затвореници логора Силос у Тарчину су били резервисти, тј. војници ЈНА, њих 11. Након њих муслиманске власти БиХ су почели са затварањем српских пољопривредника и радника из околине Тарчина. Било је ту затвореника свих узраста од 13 до 85 година, највише српских цивила који нису ратовали нити су имали оружје, односно нису били чланови неких војних формација ЈНА или Војске Републике Српске. У овом логору је било затворено и 11 жена, које су биле смјештене у посебној ћелији.
У логору Силос средином 1992. године било је затворено 382 затвореника. У почетку нису били одвођени на присилни рад, него тек касније.
СКРИВАЊЕ ЛОГОРА
Муслиманске власти у БиХ су све логоре у којима су држани Срби 1992-1996, па и овај логор Силос, вјешто сакривали од Међународног Црвеног Крста и других међународних организација, које су долазиле за вријеме рата у Босну и Херцеговину.
С тим да чак ни када су логори за Србе откривани, међународни представници нису увек имали реакцију заштите србских заточеника.
ПРЕМЈЕШТАЊЕ ЗАТВОРЕНИКА
Овјде су наведена имена само познатих имена муслиманских крвника, који су мучили и убијали Србе у логору Силос:
Овај логор за Србе је затворен тек 27. јануара 1996. године. Затворен је према Дејтонском споразуму и усљед притисака међународних фактора на муслиманске власти у БиХ.
Исти тај дан, само 51 годину раније затворен је нацистички концентрациони логор Аушвиц, у јужном дијелу Пољске, највећи концентрациони логор у Европи, а који је прогутао преко 6.000.000 жртава.
ДА СЕ НЕ ЗАБОРАВИ И НЕ ПОНОВИ!
07/09/2024