16/06/2021
Отац Харитон
Вођен Богом, отац Харитон 1996. године одлази у манастир Црна Река код Рибарића, да би тамо, служећи светим Архангелима и светом Петру Коришком, служио и своме вољеном Господу. Мало говорљив и сталожен, изгледао је свима као неко ко није од овога свијета. Ступивши у манастир са жељом ка самовању, одлазио је по благослову, не ропћући, возећи онако како би други били задовољни.
Тако ревносно проводи свој живот као искушеник у манастиру Црна Река, а послије двије године бива од стране свога духовника, епископа Артемија, премјештен да помогне обнову манастира светих Архангела код Призрена.
Ништа се више није знало за њега. Сви су ћутали, желећи да сакрију злочин, али Господ није хтио да отац Харитон оде у заборав, и као што бива да мученици за Христа имају слободу да се јаве, оца Харитона су сањали неколико његове сабраће, а једноме је и казао да је мртав.
Послије годину дана се ти снови и обистињују, када је нађено његово намучено тијело, ту поред Призрена, у мјесту Тусус иза болнице. Препознато је по монашкој мантији и бројаницама, а ту су били и дијелови његових докумената. Ту нам се открива дио његовог мучеништва: тијело је нађено без главе са неколико преломљених костију и са распараним џемпером и убодима у предјелу срца.
Једанаестог новембра 2000. године доносе његове намучене остатке код његовог духовног оца, владике Артемија у манастир Грачаницу, одакле га, идућег дана, преносе у манастир Црна Река, гдје је отац Харитон и започео свој монашки подвиг. Ту, испред манастира га је његов владика, заједно са многобројним монаштвом и вјерницима, дочекао ријечима: „Оче Харитоне овдје смо те прије пар година примили као искушеника, а сада те примамо као мученика…“
Према врло поузданим информацијама рашко-призренске епархије, монахе Харитона и Стефана отели су припадници ОВК-а. Отмицу оца Харитона посматрао је и апаратом снимио њемачки новинар који је са контингентом Кфора стигао у овај град.
У тим данима хаоса, бјежаније и страдања свашта се причало о оцу Харитону и отетим Србима, једна муслиманка дошла је до оца Стефана и архангелске братије (тада су припадници СПЦ били под заштитом Енглеза и Њемаца из Кфора) и испричала им „да је видјела како муџахедини играју фудбал са главом неког попа са дугачком брадом“.
Када је у августу 2000. године у насељу Тусус, иза градске болнице у Призрену, Кфор пронашао једну од масовних гробница, позвао је представнике рашко-призренске епархије да „потраже“ тијело оца Харитона. Тежак задатак припао је оцу Михајлу, садашњем игуману Светих Архангела, који је међу закопаним и масакрираним телима Срба идентификовао свог брата Харитона.
И како је очекивао, на тијелу није било главе, сигурно су је узели муџахедини из ОВК и ко зна куд су је однијели. Патолог је касније констатовао да је умро у мукама.
Посмртни остаци оца Харитона из Грачанице су пребачени у манастир Црна Река код Тутина, гдје је неколико година био искушеник. На опроштају, тадашњи владика Артемије је рекао: „Оче Харитоне, примили смо те овде као искушеника, сада те примамо као мученика.“
Извор: Видовдан
07/09/2024